[ Ренді ] Доброго ранку. Ренді Пеоне на радіо "Крез"...
голос індіанської резервації Кор-д'Ален...
і саме час проінформувати вас про корки у цей дощовий двохсотий день незалежності.
Звернімося до Лестера Щорозсипається у вагончику "Креза"...
він саме поламався на Перехресті.
Щойно проїхала велика вантажівка.
Тепер її немає.
[ Ренді ] Ну, вперед, народ. Схоже, буде заклопотаний ранок.
І мені щойно надійшло повідомлення, що Метті і Джон Розпаливогонь...
готують вечірку на день Незалежності у себе вдома.
Ах, пам'ятайте, Н. С. В. Ф.:
"Несіть свої власні феєрверки".
ДИМОВІ СИГНАЛИ
[ Оповідач ] Четвертого липня, 1976...
мої батьки святкували незалежність білих людей...
провівши найбільшу вечірку...
за всю історію Кор д'Ален.
Там були всі на світі індіанці.
А тоді о третій ранку...
коли всі відключилися і позасинали...
на диванах і стільцях...
на ліжках, на підлозі...
піднялося полум'я, як генерал Джордж Армстронг Кастер...
і поглинуло моїх батька й матір.
Я не пам'ятаю тієї пожежі.
Я тільки чув розповіді.
І в кожній з них я міг літати.
[ Індіанці наспівують ]
Я був немовлям, коли Арнольд Джозеф врятував мене...
і віддав мене в руки моєї бабці.
Арнольде! Що сталося?
[ Дитячий плач ]
[ Плач триває ]
[ Крик ]
[ Крик і плач ]
А Віктор Джозеф був теж дитиною...
коли його батько врятував мене від тієї пожежі.
Знаєте, є діти, які зовсім не діти.
Вони просто стовпи полум'я, що підпалюють все, до чого торкаються.
А є діти, які просто стовпи попелу...
які розсипаються, тільки торкнися.
Я і Віктор...
були дітьми полум'я і попелу.
[ Дитина плаче ]
Арлін...
твого сина звати Віктор і я...
Так.
- [ Дитина лопоче ] - Гарне ім'я.
Це означає, що він перемагатиме...
правда ж?
Не знаю.
Ти врятував життя мого онука.
Ну, то дрібниці, я...
Я навіть не думав про це. Я лише...
Ти врятував Томаса.
Ти зробив добру справу.
Я й не думав.
[ Томас розповідає ] Після тієї пожежі...
Арнольд Джозеф тужив, зрізавши своє волосся...
і ніколи більше його не відпускавши.
Роками після того він погрожував зникнути.
Він вправлявся у зниканні.
Аж поки одного дня не скочив у свій жовтий пікап...
і не зник.
[ Ренді ] Доброго ранку. Це Ренді Пеоне на радіо "Крез".
Говорить радіо "Крез", голос інідіанської резервації Кор д'Ален.
І, народ, наша резервація прекрасна цього ранку.
Сьогодні добре бути корінним населенням.
Сорок п'ять градусів на сонці...
восьма ранку за індіанським часом, 1998 рік...
і час для ранкового погляду на корки на дорогах.
Для цього спитаймо Лестера Щорозсипається біля нашого фургончика...
зламаного на перехресті в 1972.
Тож, Лестере, як ситуація на дорозі?
Кілька машин проїхали.
Знаєте стару місіс Джо? Вона перевищила швидкість.
І, е, Кіммі і Джеймс...
вони проїхали у жовтій машині й сперечалися.
- Коротше, все спокійно. - [ Ренді ] Що ж, народ.
Схоже, що ніхто не їде на роботу у цей час.
А ви, школярі, краще поспішіть, доїдайте свої кашки...
бо перший дзвоник продзвенів 15 хвилин тому.
♪♪ [ Радіо: нечітка музика ]
Гей, Вікторе!
[ Чоловік ] Ну ж бо.
- Втратив! Відрив три очка! - Йо!
[ Чоловік важко дихає ]
[ Чоловік ] Очко, кузене!
Веди, Вікторе. Веди.
[ Зусилля ]
Фол!
Я сказав, фол.
- Фол. - Лайно, а не фол.
Мене біля тебе не було.
Якщо я кажу, що це фол, значить, це фол.
Гей, Томасе. Допоможи нам трохи, га?
Гарний костюм, Томасе. [ Сміх ]
[ Чоловік ] Тьху.
Вікторе!
Гей, Вікторе, що ти знаєш про вогонь?
- Томасе, я не розумію, про що ти. - Ні, справді, Вікторе.
Тобто ти знаєш, що горить яким кольором?
Тобто натрій горить жовтим...
а вуглець оранжевим, я про це.
Гей, Вікторе, я чув твій батько зараз живе у Феніксі, штат Аризона.
Старий, та він жив де попало, відколи вас покинув, га?
Правда, Томасе?
Знаєш, я от думав, Томасе.
Якого кольору були твої мама й тато, коли вони згоріли?
Знаєш, твій тато не повернеться.
- Повернеться. - Ні.
Він пішов. Коли індіанці йдуть, вони не повертаються.
Останні з Могіканів, останні з Віннебеґо, останні...
Заткайся, Томасе, бо зараз знову тебе відлупцюю.
[ Удари м'яча ]
[ Віктор ] ♪ О, я закинув м'яч у кільце, ♪
♪ І що я побачив... ♪
- ♪ О, я закинув м'яч у кільце... ♪ - [ Інші чоловіки приєднуються ]
♪ І що я побачив ♪
♪ Геренал Джордж Армсторнг Кастер мене беріг ♪
♪ Мене беріг ♪
[ Сміх ]
Гей, Вікторе, як думаєш, хто найкращий баскетболіст усіх часів?
Усе просто: Джеронімо*. * - лідер боротьби за права ініданців
Джеронімо? Він не грав у баскетбол, старий.
Він із апачів, старий. Такі сцикуни три фути (метр) заввишки.
Ні, Джеронімо. Він стрункий, хитрий, спритний.
Такий викрутиться, де завгодно, і м'яча закине.
Так, є дні, коли добре померти.
Є дні, коли добре зіграти у баскетбол.
Гей, Вікторе.
Як там твій татко?
Про що ти?
[ Дзвонить телефон ]
- Алло. - Алло. Мене звати С'юзі Сонґ.
Е, у мене погані новини. Арнольд Джозеф помер.
О!
Я його сусідка тут, у Феніксі.
Його речі досі в його трейлері, і пікап його теж тут.
[ Зітхає ] Думаю, комусь слід приїхати це забрати.
Я організую кремацію. Ще зателефоную.
Дякую, що зателефонували.
Що?
- Можете видати готівку? Це мамине. - Угу.
Гей, Вікторе!
Співчуваю твоїй втраті.
А ти звідки знаєш?
Вітер мені приніс. Пташки мені сказали.
Я відчув це у сонячному світлі.
І твоя мама щойно була тут і плакала.
Слухай, Томасе, мені треба йти. У мене є справи.
Вікторе!
Твоя мама сказала, що у неї тільки 40 баксів.
Цього мало, щоб доїхати до Фенікса.
- Я можу допомогти, знаєш. - Як?
У... у мене є гроші.
Я можу допомогти.
Слухай, Томасе. Я не можу взяти твої гроші.
Тому купи собі за них машину чи ще щось. Що-небудь.
Але дай мені спокій, добре?
Знайди собі жінку.
Я зможу відправити тебе у Фенікс!
Це добре, що ти можеш.
Але тобі яка від цього вигода?
Ти повинен взяти мене з собою.
[ Смішок ] Ти кумедний.
Вікторе, поглянь на це! Хіба це не класно?
Ось.
Нє, залиш собі.
Гей, Томасе!
Краще йди додому.
Твоя бабця тебе шукає.
Глянь сюди.
[ Нечітко ]
Прямо у вусі, бачиш?
Ну ж, забери.
Привіт. Привіт.
З днем Незалежності, Вікторе.
Почуваєшся сьогодні незалежним?
Я почуваюся незалежним.
Я сьогодні почуваюся справжнім магом, що змусить зникнути що завгодно.
Індіанський Гудіні, знаєш?
Пуф! Махнув рукою - і немає.
Ці білі люди зникнуть...
повернуться туди, звідки прийшли.
Пуф.
Лондон, Париж, Москва.
Пуф! Пуф! Пуф! [ Смішок ]
Махну рукою - і резервації не стане.
Торгової точки і пошти.
Школи і сосен.
і п'яниць.
Католиків і п'яних католиків. Пуф!
І всіх маленьких індіанців на ім'я Віктор!
Я такий добрий маг, що і сам можу зникнути.
Пуф.
І мене немає.
[ Двигун зупиняється ]
[ Смішок ] Подай мені пиво.
- Глянь, що ти наробив! - [ Стогін ]
Та припини плакати. Не так сильно я тебе вдарив.
[ Тихо плаче ]
Іди в будинок. Скажи мамі, що я зараз буду.
Ти отримав готівку?
Так.
Це всі гроші, що є.
Я знаю.
О, клятий артрит.
Дуже болить, еге ж?
Ні.
[ Жінка ] Я не довіряю йому, знаєш?
Він злий до тебе.
Він не завжди був злим.
Знаєш, Томас казав, що дасть мені грошей...
але він хоче поїхати зі мною.
Знаєш, люди мені завжди казали, що я готую найсмачніший смажений хліб.
Може, це й правда.
Але ж я не сама його готую.
У мене рецепт від твоєї бабусі...
а вона отримала його від своєї бабусі.
І я слухаю людей, які їдять мій хліб.
Знаєш, вони можуть сказати: "Арлін...
борошна забагато”.
Або: "Арлін...
тісто треба довше вимішувати”.
Я до них прислухаюся.
І придивляюся до тієї Джулії Чайльд.
Вона добре готує, хоч їй і допомагають.
То, думаєш, мені варто поїхати з Томасом?
Тобі вирішувати.
Але якщо поїдеш, то пообіцяй, що повернешся.
- Ну ж бо, мамо. - Пообіцяй!
[ Смішок ] Господи. Хочеш, щоб я підписав документ чи що?
Аж ніяк. Ти ж знаєш, що для індіанців значить підписувати документи.
[ Стук у двері ]
[ Двері відчиняються ]
[ Віктор ] Добре, Томасе, мені потрібні гроші, можеш поїхати зі мною...
але в мене є кілька правил.
По-перше, не вдягай цей тупий костюм.
По-друге, не розказуй мені мільйон своїх клятих історій.
А по-третє, ми їдемо туди і одразу ж назад.
Доброго ранку. Ренді Пеоне на радіо "Крез"...
з вами випуск новин...
Френчі Сайдджон виграв 5000 доларів у грі в бінго вчора.
Хочу привітати Френчі...
та всіх дилерів юзаних машин у Спокені, що нетерпляче чекають його приїзду.
7:35 ранку за індіанським часом, час прогнозу погоди.
Лестер в студії. Одна з хмаринок у небі схожа на коня.
А інша схожа на...
Знаєш ту таверну, куди ми ходили, ту, дерев'яну?
І ту офіціантку? От. Схожа на неї.
[ Ренді ] От ви почули прогноз погоди...
від синоптика племені Лестера Щорозсипається.
І мені щойно надійшло прохання від Ірвіна з ДеСмету.
Він хоче прослухати сумну пісню.
♪ Ми минули магазини, Ми минули готелі, ♪
♪ Заправили машину бензином І тоді ♪
♪ Ми їхали тієї ночі. Я бачила місяць. ♪
- ♪ Ледь не потрапили в аварію. ♪ - О, Боже!
Я люблю цю пісню!
- Господи, та ти всі пісні любиш. - Ні, ні. Цю справді.
- ♪♪ [ Пісня триває ] - Я справді люблю цю пісню.
Боже, пити хочеться.
Дай мені пива.
Гей, дівчисько, ми більше не п'ємо.
- Пам'ятаєш? - Так, правда?
Ну, дай мені коли.
Будь ласка.
П'єш колу, га?
Гей, дивись, куди сунеш! Боже!
Я дивлюся, куди їду.
♪♪ [ Пісня триває ]
Ее!
Гей, це Віктор і Томас.
Привіт.
Привіт, Вікторе, співчуваю твоїй втраті.
- Підвезти? - О, так.
Гей, Томасе. Підвезти?
- Авжеж. - А що ви за це запропонуєте?
Ми індіанці, пам'ятаєш? У нас бартер.
- Розповідь. - Тільки хорошу.
Гарну розповідь.
[ Прокашлюється, зітхає ]
У 60-х Арнольд Джозеф був досконалим хіпі...
бо все одно всі хіпі намагалися вдавати з себе індіанців.
Саме через те, він мучився питанням, як же люди можуть дізнатися,...
що індіанець хоче бути почутим.
Але тому є доказ.
Протягом війни у В'єтнамі він висловив свій протест проти неї...
була навіть фотографія.
Той знімок Арнольда кочував усією країною...
передруковувася у всіх газетах.
Навіть потрапив на обкладинку журналу "Тайм".
На тому знімку Арнольд одягнений у кльоші й квітчасту сорочку...
волосся заплетене в коси, а символ миру намальований на...
його обличчі червоним, як бойовий макіяж.
Він тримає над головою гвинтівку, його зняли якраз у момент...
до того, як він вибив лайно з...
з рядового національної гвардії, що лежав унизу.
Інший демонстрант тримає знак, який ледве видно з-за його лівого плеча.
Там написано: "Кохайся, а не воюй".
Господи. Невже твій батько справді так зробив?
Томасе, ну, ти й гівнюк.
[ Люсі ] О, а тоді що сталося?
Ну, Арнольда арештували. Але йому пощастило.
Спершу йому інкримінували замах на вбивство...
але потім звинувачення звели до нападу зі смертельною зброєю.
І врешті, обвинувачення обмежилося тим, що він індіанець у двадцятому сторіччі.
- Йому дали два роки у Валла-Валла. - [ Дівчата зітхають ]
Ну, то що думаєш?
Ми...
Я думаю, це гарний зразок народних легенд.
[ Дівчата сміються ]
♪ Але вони пливуть якраз над землею, ♪
♪ І ми пливемо. ♪
♪ Ти мій супутник у дорозі, ♪
♪ Та я весь час самотня. ♪
♪ Я думала, що наша дружба ♪
♪ Може бути сильнішою, ніж диявол на перехресті. ♪
- Ах! - Вибач.
♪ Я заберу те, що ти маєш від молитов. ♪
♪ Це не любов. ♪♪
- У вас, хлопці, є паспорти? - Паспорти?
Так. Ви покидаєте резервацію...
і потрапляєте в зовсім іншу країну.
Але ж це Сполучені Штати.
Саме так. Зовсім інша країна.
Сподіваюся, у вас зроблені всі щеплення.
Бувай, Вікторе!
[ Томас ] Гей, Вікторе.
Пам'ятаєш того пса, що жив там?
Пса, що закохався у того кота?
Стара леді Гаррісон прив'язувала того пса, але...
Уявляєш, якби у них були діти.
Навіть не знаю, як би вони називалися. Кес чи піт. [ Смішок ]
Догнав, Вікторе?
Гей, а ти впевнений щодо цього? Це багато грошей.
Я впевнений. А ти?
До дідька, впевнений.
Ах, сідай в автобус.
- Мені треба спитати. - Ні, Томасе.
Гей, та ти гнучка.
Ти гімнастка чи як?
Я була дублеркою в олімпійській команді в 1980.
Боже, я теж так хотів би.
Ну, це дуже просто. Спробуй.
[ Хихикає ] Не може бути!
[ Сміється ]
- Гей, а ти... ти індіанець, так? - Так.
Я Томас, а він Віктор.
Ми індіанці з Кор д'Ален.
Я Кейті. Я з Місісіпі.
Гарний костюм.
Дякую.
[ Кейті ] Не хочу хвалитися...
але я була не гіршою за Мері Лу.
У 1984 я пробувала знову...
але Мері Лу перемогла...
бо я виросла, розумієш?
Ох! Ці дрібні людці! Забирають усю увагу.
А я? Вклала все життя, щоб потрапити на Олімпійські ігри...
а тоді Джиммі Картер забрав усе це в мене.
Господи. Та у вас, гімнастів, багато спільного з нами, індіанцями?
Гей. Привіт.
Ти сказала, що була запасною в команді?
- Так. - Ну...
якщо ти була запасною, то ти мала б виступати тільки тоді,...
коли хтось травмується, абощо, так?
- Так. - Хтось травмувався?
- Ні. - Тоді тебе й не було в команді?
Тобто насправді немає й значення, був бойкот чи ні.
Все одно ти не змагалася.
Тому тобі немає на що скаржитися...
мовчи в ганчірочку, добре?
Навіщо ти це зробив? Вона була мила.
Аякже, мила. Брехуха.
- Ні. - Так. Думай, Томасе.
Що б олімпійська гімнастка робила в автобусі?
- Відповідай, Томасе. - Не знаю.
Знаєш, Томасе, тобі справді треба підрости.
Хіба не розумієш? Люди жахливі.
Вони тебе пограбують до нитки, якщо не бути пильним.
Де твоя скарбничка? Вона досі в тебе?
Так.
Пам'ятай, Томасе: нікому вірити не можна.
♪ Наймімо машину й поїдьмо ♪
♪ за мільйон миль. ♪
[ Сміх ]
♪ Розпалімо вогонь і підтримуймо його ♪
♪ за мільйон миль. ♪
♪ Украдьмо сонце й сховаймо його ♪
♪ за мільйон миль ♪
Покажи мені.
- Гей, іди додому. - Гей, Вікторе.
- Вікторе! - Потанцюй з нами.
Іди потанцюй зі своїм старим.
Гей, Вікторе, хто твій улюблений індіанець?
- Хто улюблений? - Твоя мама, так?
Скажи йому, що це твоя мама.
♪ Я бачу, як ти танцюєш у світлі бару ♪♪
Ніхто.
Що ти сказав, Вікторе?
Говори, хлопче.
Хто твій улюблений індіанець?
Ніхто.
Ніхто? Га?
Ніхто?
Ти сказав "ніхто"?
Він не мав цього на увазі. Ну ж бо, скажи йому, Вікторе.
Скажи своєму таткові, що ти не мав цього на увазі.
Ніхто. Ніхто.
Ти маєш любити когось, Вікторе.
[ Арнольд ] Ніхто!
[ П'яний сміх ] Ніхто.
Ніхто!
[ Томас ] Знаєш, твій татко колись повів мене у "Денніз"*. * мережа ресторанів
Томасе, я чув цю історію тисячу разів, може, годі?
Так, це було того літа, коли він пішов.
Нам було по 12? І мені наснився той сон, знаєш?
І той сон сказав мені іти до Спокена і стояти біля водоспаду.
Ну, до того, що біля Християнської організації для юнаків.
І я пішов туди.
У мене не було ні машини, ні прав.
Мені було 12 років.
Це відібрало у мене весь день, але я дійшов туди...
і я стояв на мості над водоспадом...
чекаючи знака.
Я там чекав, може, кілька годин.
Просто дивився на воду.
Це було прекрасно.
Я сподівався, що, може, побачу лосося, але тоді вже їх у річці не було.
І тоді я почув той голос.
"Гей, що в біса ти тут робиш?"
То твій батько кричав на мене.
І він продовжує кричати.
"Я спитав, що ти в біса тут робиш".
То я сказав йому, що чекаю знаку...
а він розсміявся.
Він сказав: "Ти дочекаєшся, що тебе тут хіба пограбують".
[ Сміх ]
І тоді він забрав мене у "Денніз".
Був день, знаєш...
і я отримав сніданок "Ґренд Слем".
Два яйця, дві сосиски...
дві смужки бекону...
і два оладки.
Трохи соку і молока.
Знаєш, іноді буває гарний день, щоб померти...
а іноді це гарний день, щоб поснідати.
[ Грюкає ]
- Арнольде. - [ Грюкає ]
[ Грюкає ]
[ Зітхає ]
Ми більше цього не робимо!
- Не робимо! - [ Удар ]
Ми з цим покінчили.
- [ Чоловік по ТБ ] Повертайся! - [ ТБ: постріли ]
Я ж сказав: мені тільки треба, щоб були гроші!
Все скінчено! Годі пити!
- Ти мене чув? Годі! - Пусти!
Пусти!
Вдар мене знову! Ну ж бо!
[ ТБ далі звучить ]
Якщо зараз підеш, то ніколи не повертайся!
Ти мене чув?
Ніколи не повертайся!
[ Віктор ] Не йди, татку!
[ Заводиться двигун ]
Не їдь, тату!
Вікторе!
О, тату!
[ Клацає вимикачем ]
[ Арлін ] Він поїхав, Вікторе.
[ Арлін ] Так, твій батько маг, еге ж?
Розпиляв нас на частини, хіба ні?
[ Клацає вимикачем ]
Таке відчуття, ніби моя голова на кухні, живіт у ванні...
а ноги у спальні.
[ Клацає вимикачем ]
Ти теж так почуваєшся, га?
[ Клацає вимикачем ]
[ Томас ] Гей, Вікторе.
Вікторе.
Гей, Вікторе, чув, твій батько пішов.
Що сталося?
Чому він пішов?
Він тебе ненавидить?
Вікторе! Припини!
Вікторе, не бий його!
[ Стогне ]
Чому Арнольд пішов?
- Цить, Томасе. Мовчи. - Добре.
[ Томас ] Гей, Вікторе, що ти пам'ятаєш про свого батька?
Пам'ятаю, колись було змагання їдців хліба...
і він з'їв 15 шматків смаженого хліба.
То було круто.
Знаєш, Томасе, половину часу я не розумію, про що ти говориш.
- Чому так? - Не знаю.
Тобто ти все теревениш і теревениш ні про що.
Чому ти не можеш нормально говорити?
Ти завжди намагаєшся говорити, як якийсь медик чи що.
Ну, скільки разів ти бачив "Танці з вовками"?
Сто, двісті? О, Боже.
Ти бачив їх так багато разів?
- Ти навіть не знаєш, як бути справжнім індіанцем? - Мабуть, ні.
От чорт. Не дивно. Боже.
Гадаю, доведеться тебе навчити, ні?
По-перше, припини зубоскалити, як ідіот.
Індіанці не повинні так посміхатися. Будь стоїком.
Ні. Отак.
Ти маєш виглядати злим, бо люди тебе не поважатимуть.
Білі люди з тебе насміхатимуться, якщо не боятимуться.
Ти маєш виглядати воїном.
Ти маєш виглядати так, ніби щойно забив буйвола.
- Але наше плем'я ніколи не полювало на буйволів. Ми були рибалками. - Що?
Ти хочеш виглядати так, ніби щойно повернувся з риболовлі?
Це не "Танці з лососем", розумієш.
Томасе, ти повинен виглядати як воїн.
Ось. Так краще.
А по-друге, ти повинен вміти користуватися своїм волоссям.
- Волоссям? - Так.
Ну, подивися на своє волосся. Воно заплетене в косички. Його треба звільнити.
Індіанець - ніщо без свого волосся.
І нарешті...
ти маєш позбутися того костюма, Томасе.
Ти просто повинен.
♪ Є, є, є ♪
♪ Є, є, є, є, є ♪
♪ Є ♪
♪ Є, є, є ♪♪
Е, пробачте.
Це наші місця.
Тобто це були ваші місця.
Ні, він говорить, що це наші місця.
А тепер слухай.
Тепер це наші місця, і хрін ви з цим щось зробите.
Тому давай ти і вождь...
знайдіть собі інше місце для пау-вау*. * урочисте зібрання пн.-амер. інідіанців
Ясно?
[ Чоловік ] Ну ж бо, хлопці. Просто сядьте
Боже, Вікторе...
Схоже, твій войовничий вигляд не завди допомагає.
Мовчи, Томасе.
[ Томас ] Старий, ковбої завжди перемагають.
Ковбої не завжди перемагають.
Та ні. Ковбої перемагають завжди.
Подивись на Тома Мікса.
[ Томас ] А як же Джон Вейн?
Старий, та він же був найкрутішим ковбоєм з усіх, хіба ні?
Знаєш, в усіх цих фільмах...
ніколи не видно зубів Джона Вейна.
Ні разу.
Думаю, щось не так, якщо зубів хлопця не видно.
[ Постукування ]
♪ Зуби Джона Вейна, Гей-я ♪
♪ Гей-я Гей-я-гей ♪
[ Томас приєднується ] ♪ Зуби Джона Вейна, Гей-я, зуби Джона Вейна, гей-я ♪
♪ Гей-я Гей-я-гей ♪
♪ Чи вставні вони, Чи справжні? ♪
♪ Чи з пластмаси, чи із сталі? ♪
♪ Гей-я, гей-я-гей ♪ [ Сміх, крики ]
[ Мелодія змінюється на серйозну ] ♪ Зуби Джона Вейна. Чи вони з пластмаси, ♪
♪ Чи із сталі? ♪
♪ Ха-ха, гей-гей, Ха-ха, гей-гей! ♪
♪ Зуби Джона Вейна, Зуби Джона Вейна ♪
♪ Чи з пластмаси, Чи із сталі. ♪
♪ Ха-ха, гей-гей, Ха-ха, гей-гей ♪♪
[ Жінка у гучномовець ] Зараз прибуває у Фенікс, штат Аризона.
Будь ласка, зустрічайте пасажирів на виході.
Через п'ять хвилин відправлення у Юму, штат Аризона...
а кінцевий пункт призначення - Лос-Анджелес, штат Каліфорнія.
А що зараз будемо робити?
А ти як думаєш? Підемо пішки.
Гей, Вікторе...
а ти знав, що я був запасним в олімпійській команді 1980-го?
[ Сміється ]
Як думаєш, скільки часу ми туди добиратимемося?
Дістанемося, коли дістанемося.
Ні, я про те, чи ти хоч уявляєш, скільки часу це забере.
Ми довго подорожували, хіба ні?
От дивись, з'являється Колумб...
і ми рушаємо від тих берегів, намагаючись зайти якомога далі.
Потім з'являється Кастер...
плюючи на всі цінності і права власності...
І ми мусимо йти далі.
А тоді старий Гаррі Труман скидає бомбу...
і нам знову кудись рушати.
Але зараз усе ясно, і ми розуміємо, куди нам іти.
Гей! А потім у нас з'являється пляжний будиночок на Місяці.
Але з'являється старий Нейл Армстронг і виштовхує нас у космос.
А потім твоя мама отримує ту звістку, що твій тато помер...
а уявляєш, він живе на Марсі, штат Аризона.
І в нас немає грошей, ні машини, ні коня.
Нам треба добиратися туди автобусом.
Тобто у нас немає... Ніхто нам не допоможе.
Ні Супермен, ні Бетмен, ні Диво-жінка.
[ Смішок ] І навіть Чарльз Бронсон, старий.
Гей, а ти не помічав, що твій батько схожий на Чарльза Бронсона?
Томасе, мій батько зовсім не схожий на Чарльза Бронсона, ясно?
Так, твій тато схожий на Чарльза Бронсона.
Але не на Чарльза Броснана в першому фільмі "Смертельне бажання".
Ні, він скоріше схожий на нього в "Смертельному бажанні-5"...
де Чарльз Бронсон бореться з азійською бандою.
Томасе, чи не заткнувся б ти?!
Пити хочеш?
Забери ту штуку від мене, добре?
Залиш її там, Томасе.
[ Індіанці наспівують ]
[ Стук ]
- Привіт. - Привіт!
Ну, хтось із вас має бути Віктором, так?
Він Віктор. Я... Я Томас.
Я С'юзі Сонґ.
Мій тато тут?
Так.
Заходьте.
Ну ж бо.
Це він?
Так. Це Арнольд.
Та він не так і добре виглядає, га?
Ну, нам час іти. Нам довго добиратися додому.
Чекайте. В-ви ж тільки дісталися сюди.
Хлопці, може, ви хочете попити чи поїсти?
Я хочу пити і я голодний.
І те, й інше.
Ну ж бо.
Знаєш, що більш нікчемне, ніж індіанці по телевізору?
Це індіанці, які дивляться на індіанців по телевізору.
[ Смішок ]
[ Віктор ] Отже, С'юзі, чим ти займаєшся?
- У тебе є робота? - Так.
Я працюю в поліклініці для індіанців...
але я не знаю, чи мене ще не звільнили.
Я не була на роботі, відколи...
знайшла твого батька.
Я ні з ким не говорила, відколи це сталося.
Ти медсестра?
Була медсестрою, а тепер я адміністратор.
Що це означає?
Це означає, що я багато подорожую.
- Ти, мабуть, була в багатьох місцях? - Так.
Де я тільки не була, відколи покинула дім.
А де ж тоді дім?
- Нью-Йорк. - Гей, С'юзі.
- Це дуже хороший хліб. - Так, він нічого.
Гей, Вікторе, тобі варто спробувати. Майже такий смачний, як у твоєї мами.
Немає такого хліба, який би був такий же смачний, як мамин.
Цей дуже близько.
Він нічого.
Але зовсім не такий, як мамин.
Мама Віктора готує найкращий смажений хліб у світі.
Справді?
Такий смачний, що його використовують для причастя.
Арлін Джозеф готує божественний хліб.
Смажений хліб, що може ходити по воді.
Хліб, що воскрешає померлих.
Це правда?
Га?
Ну ж бо. Це правда?
Колись давно у нашій резервації було свято.
Старе добре свято.
У нас було не так і багато їжі...
трохи оленини і величезна бочка товченої картоплі...
трохи коли і смажений хліб.
Але смажений хліб змінює світ.
Розумієш, гарний шматок смаженого хліба...
перетворює будь-який обід у свято.
Усі сиділи за столами...
чекаючи, коли кухарі принесуть смажений хліб.
Вони чекали...
і чекали...
але, розумієш, на святі було сто індіанців...
і тільки 50 смажених хлібців.
Арлін намагалася вирішити, що ж робити.
Усі хотіли її магічного смаженого хліба.
Але Арлін знала, що робити.
Розумієш, смажений хліб Арлін був магічний.
Сама Арлін була магічна.
Вона знала, як нагодувати сотню індіанців...
лише п'ятдесятьма смаженими хлібцями.
Вона вийшла і звернулася до людей.
"Слухайте!" - сказала вона.
"Тут сто індіанців...
і тільки п'ятдесят смажених хлібців!”
Усі розлютилися.
Намічався хлібний бунт.
Та тоді Арлін сказала...
"Я знаю спосіб нагодувати вас усіх!"
Вона взяла смажений хлібець, підняла його над головою...
і розламала його навпіл!
[ С'юзі сміється ]
О, це хороша історія.
Це правда?
Гм? Це правда?
Ні, це неправда. Томасе, звідки в тобі стільки лайна?
Я розповів історію. Тепер твоя черга.
Що? Чого ти хочеш: правди чи брехні?
Хочу обох.
Розкажи нам, як же ти познайомилася з батьком Віктора.
[ Нервовий смішок ] Ну...
знаєш, я переїхала сюди кілька років тому...
і побачила, що він часто тут буває.
Він весь час їздив на своєму вантажному авто, знаєш?
[ Звук двигуна ]
У мене тоді не було машини, то він часто мене підвозив.
Боже. Таке майже не трапляється.
Він заводиться майже щоразу.
[ Двигун не заводиться ]
Ну ж бо.
[ Двигун зупиняється ]
Ну, доведеться іти пішки.
- Ти точно не хочеш, щоб я тобі допоміг? - О, ні, ні.
- Я... я думаю, що справлюся. - Іти довго.
[ Хіхікає ]
Гей, а звідки ти?
Пламмер, Айдаго.
Знаєш, у мене там колишня дружина і син.
Що ж ти тоді тут робиш?
Не знаю.
Мабуть, досі намагаюся це з'ясувати.
Припустимо...
що ти зробила найгіршого у житті?
[ Смішок ] Про що ти?
Що...
найгірше ти зробила іншій людині?
О, не знаю, чи хочу я відповідати.
Ну ж бо. Скажи мені.
[ Смішок ] Е, дай подумаю.
Одного разу на пау-вау...
я вкрала гаманець у старої індіанки.
Там... Там було кількасот баксів...
і я всі їх витратила.
То, мабуть, були усі її гроші на пау-вау.
Вона, певно, плакала.
Так, це погано.
Але ж має бути щось гірше за це, ні?
Та припини. А ти? Тепер твоя черга.
Що ти зробив у житті найгіршого?
Нізащо. Це ще твоя черга.
Ну, ти ж мала зробити щось гірше, ніж просто украсти гроші.
Добре, добре.
Як щодо цього?
Коли вчилась у коледжі...
я переспала із хлопцем кращої подруги.
[ Сопе ] О, це справді погано.
У той день ти розбила серця, так?
Щонайменше три.
Так, зовсім як я. Я теж розбив три серця.
[ С'юзі ] Твій батько був симпатягою, знаєш?
Він пускав мені бісики. Трішечки, знаєш?
Мій батько, він колись мене згадував?
Він весь час говорив про...
те, як ви удвох грали в баскетбол. [ Смішок ]
[ Арнольд ] Пам'ятаю, цього разу...
я і мій Віктор...
грали в баскетбол два на два проти тих єзуїтів.
[ Смішок ]
Ці єзуїти були одягнені в свої чорні ряси з білими комірцями...
і вони грали чудово.
По тому як вони грали...
я міг заприсягтися, що на їх боці сім із дванадцяти апостолів.
Бо щоразу, коли я намагався закинути м'яч...
налітала зграя сарани і сліпила мене.
Тож я кидав у темряві. У темряві, кажу тобі.
Але мій Віктор...
Він був магічний. Він не міг промазати.
Ті єзуїти не знали молитви, щоб зупинити його.
Гаразд! Ха-ха-ха!
Віктору було лише дванадцять років, він був малий...
тож йому добряче перепало від єзуїтів.
Вони на нього налітали, щось бурмотіли...
ніби хотіли вигнати з нього злого духа.
Може, Віктором заволодів дух Джима Торпе*... * індіанський дуже різносторонній атлет
бо в нього був цей погляд, такий лютий.
"Вперед, Вікторе!" - я кричав.
"Ну ж бо, Вікторе!
Ми зараз проти Отця і Сина!
І цим двом знадобиться Святий Дух, щоб здолати нас!”
Ми йшли очко в очко.
Наступний кидок був вирішальним.
Тож м'яч був у єзуїтів.
І цей великий рудий єзуїт...
збив мого хлопця з ніг.
Але мій хлопець, він міцний.
Треба мати віру, синку.
Віру. Наступний м'яч перемагає.
І він закинув його в кошик, він літав!
Він літав якраз над тим єзуїтом!
Лише дванадцять років, а вже ніби індіанський янгол.
Хіба що його крила були зроблені із таць!
[ Смішок ]
Мій малий Віктор! Того дня він був чоловіком.
Він закинув м'яча і виграв гру.
Того дня індіанці грали проти християн...
і хоч на день індіанці виграли!
Ві!
[ М'яч підскакує ]
- То він сказав тобі, що я закинув м'яча, так? - Так.
Ну, взагалі-то, ні. Я програв гру.
Тобто твій батько мені збрехав?
Так, збрехав, щоб похвалити мене.
[ Сміх ]
Він був магом, знаєш.
Знаю.
- Ти любила його? - Що?
Ти любила його?
Так.
Він був...
як батько, я так думаю.
Батько.
Значить, він теж тебе надурив, так?
Він покинув пити.
Так.
Він був непростою людиною, авжеж?
Гей, Вікторе, ти ніколи не чув...
про пау-вау "Зібрання націй" у Нью-Мехико?
Ні? Ну, ми з твоїм батьком...
їздили туди торік.
Безліч індіанців усіх племен...
більше індіанців, ніж я коли-небудь бачила в одному місці.
Я все думала: "Шкода, що ми не були такими організованими, коли прибув Колумб".
Ми з твоїм батьком сиділи високо на трибунах.
Він ніколи не любив надто до чогось наближатися.
А тоді церемоніймейстер оголосив білий танець.
Мені треба було обрати партнера, і я вибрала твого тата.
Танцювали матері і батьки...
брати і сестри...
були і закохані, і були ми з твоїм батьком.
І ким же ви були?
Ми берегли секрети одне одного.
[ Собака гавкає ]
- Кафка. - Що?
Це Кафка, собака твого тата.
Він був... Ну, його не було, відколи я знайшла твого батька.
[ Гавкіт триває ]
Кафка!
Де твій хазяїн, га?
Він не хотів вірити запаху.
Знаєш, Вікторе, тут досі його речі.
Може, знайдеться щось, що ти захочеш лишити собі.
Для мене тут нічого немає.
Вікторе, будь ласка?
Ніколи.
Гей.
Як щодо цього?
Якщо я влучу, ти зайдеш.
- Домовились? - А якщо промажеш?
Тоді дам тобі спокій.
Добре. Домовились.
Непогано.
Але я все одно не піду.
Слухай, Вікторе, я не граюся в ігри. Я намагаюся допомогти.
Допомогти навіщо? І взагалі, хто ти мені така?
Ти розповідаєш всі ці історії про мого батька...
а я навіть не знаю, чи це правда.
Гей, може, навіть ти його не знаєш.
Я знаю про нього більше, ніж ти.
Нічого ти не знаєш!
Я знаю про вечірку на день незалежності.
- Ту, коли згорів будинок. - І що?
- Я знаю, як почалася пожежа. - Ніхто цього не знає.
[ Арнольд сміється ]
Ї-хі! У-ху!
Ану! Вставайте, народ.
У-ху-ху. [ Зусилля ]
[ Сміх ]
Ну ж бо, народ! Ви встаєте чи як?
Ну ж бо!
Воллі, давай!
Мій батько спричинив ту пожежу?
- То було випадково. - Він вбив батьків Томаса?
Але врятував Томаса.
- Він майже вбив всіх нас? - Він врятував тебе.
Ні, мене врятувала мама.
Послухай, Вікторе. Твій батько щодня говорив про ту пожежу.
Він плакав. Він хотів би щось змінити.
Він хотів би, щоб цієї його втечі не було. Але ти маєш пам'ятати одне.
Він забіг у той будинок, шукаючи тебе.
Він повернувся по тебе.
Він не хотів помирати тут.
Він хотів повернутися додому.
Він завжди хотів бути вдома.
Він чекає тебе, Вікторе.
Він чекає тебе.
[ Томас розповідає ] Після того, як Віктор покінчив із своїм волоссям...
він вирішив, що церемонія скінчилася...
тож розбудив мене на світанку...
і ми покинули Фенікс, не попрощавшись із С'юзі.
Мені здавалося, що так негарно...
але Віктор, здається, не переймався.
Просто вів машину, не кажучи мені ні слова...
хоч я й розповідав йому тисячу історій...
про С'юзі й посуху...
про його матір і голод...
про його батька і магію.
А тоді я сказав Віктору...
що думаю, що ми подорожуємо, сповнені ілюзій.
[ Томас ] Я так багато пам'ятаю про твого батька.
Я пам'ятаю, як він водив мене снідати в "Денніз".
Твій батько без упину говорив про тебе.
Казав, що ти чудово граєш у баскетбол.
А також казав, що баскетбол - це єдина річ, яка тобі вдаватиметься.
Знаєш, Томасе, ти справді замучив мене цими історіями...
про мого батька, ніби ти справді його знав.
Але я його знав.
Що ти знав про нього, Томасе?
Ти знав, що він був п'яницею? Ти знав, що він покинув нашу сім'ю?
Ти знав, що він бив мою маму? Ти знав, що він бив мене?
Просто відчепися, Томасе! Він був ніким іншим, як брехуном.
- Ні, твій батько був більш, ніж цим. - Ким же він тоді був, Томасе?
Скажи мені. Ти експерт. То ким він був?
Знаєш, ти все розумієш не так, Вікторе.
Може, ти не знаєш, хто ти?!
- Я не знаю, про що в біса ти говориш. - Думаю, знаєш.
Ти тинявся резервацією десять років.
Десять років, Вікторе! І що ти зробив?
У тебе немає роботи! Немає грошей! Немає нічого!
Так, а що в тебе є, Томасе? Що ти робиш цілими днями?
- Я доглядаю за моєю бабцею. - А я доглядаю за моєю мамою.
- Ти доводиш її до сліз. - Мовчи, Томасе!
Твоя мама очі виплакала через тебе!
Тобто твій батько її покинув, але ти теж її покинув.
І ти гірший, бо ти досі живеш з нею в одному домі!
Замовкни, Томасе! Просто мовчи!
Він врятував тебе у тій клятій пожежі! Не мене!
- Він мене не рятував! - Припини себе жаліти.
Хотів би, щоб він кинув тебе горіти у тому вогні.
Тоді він би не покинув мене.
Він завжди тікав, Вікторе!
Усе згоріло, Томасе, усе! Згоріло дотла!
Усе! Все! Чорт!
[ Шум зіткнення ]
[ Жінка плаче ]
Що ти зробив? Що ти зробив? Чого ти наробив?
- Берт! - [ Чоловік ] Іди в машину, Пенні!
Я... Пробачте. Він був п'яний і їхав надто швидко.
- Я просила у нього сповільнитися. Пробачте. - Добре, іди в машину.
- У машину! Лишайся в машині! - Гей, спокійно!
- Забери від мене свої руки! - Я нічого не зробив.
Це твоя вина, старий. Ти зачепив мою машину.
- Ти п'яний! - Спокійно! Геть з-перед моїх очей!
- Відійди! - Це твоя вина!
Допоможіть! Швидше! Допоможіть, хто-небудь!
- Це твоя вина. Ти мене стукнув! - Я нічого не зробив.
- О ні, допоможіть! - Не пускай її!
- Ти п'яний! - Геть з-перед моїх очей!
- Забери руки! - Подивись, до чого ти жінку довів! Подивися, що ти зробив!
- Як тебе звати? - Голлі.
Це ти винен.
Це твоя вина.
- Піду покличу допомогу. - Ти збожеволів?
Найближче місто за двадцять миль. Ти не дійдеш.
Піду я або вона, Томасе!
[ Берт ] І вона теж не дійде!
Я іду кликати допомогу!
Ти говориш до мертвої дівчини.
Це мертва дівчина!
[ С'юзі ] Твій батько говорив про ту пожежу щодня.
Він плакав.
Він хотів би щось змінити. Він хотів би, щоб цієї його втечі не було.
Але ти маєш пам'ятати одну річ, Вікторе.
Він убіг у той палаючий будинок, шукаючи тебе!
Він зробив одну добру справу.
Він повернувся по тебе.
[ Арнольд ] Усе на світі може вміститися у цей м'яч.
Справа не в магії, старий.
Справа у вірі.
Боже, Томасе, ти не вмієш водити?
Ой, хто б говорив? Через тебе ми потрапили в аварію.
Ну, подумаєш, аварія. Мої кузини пережили десяток аварій.
Старий Лестер Щорозсипається потрапляє в аварію щороку.
А ми з тобою пережили лише одну.
Вікторе, я думаю, ми минулої ночі пережили дві аварії.
О, а ось і наш марафонець Ну, як ти?
Ноги болять. Як вона?
З Джулі усе буде добре.
Ви, хлопці, герої, знаєте?
Ви ніби Самотній Рейнджер і Тонто*. * індіанець, супутник Сам. Рейндж. у комікісі
Ні, ми скоріше як Тонто і Тонто.
Поліція була тут. Той Берт сказав, що аварія через вас.
- Аж ніяк. - Сказав, ви намагалися його вбити.
- Він клятий брехун. - Знаю.
Я так і сказала поліції. Не думаю, що вони мені повірять.
Господи, то, може, треба вибиратися з міста, Вікторе?
- Так. - Так.
О-о.
Ну, схоже, хлопці ви вляпалися в серйозну історію.
Вас звинувачують у нападі зі смертельною зброєю.
Лайно собаче.
- Ви Віктор, так? - Так.
Віктор Джозеф.
Ну, Вікторе, тут така мова не вітається.
Ми не зробили нічого поганого.
Ви не зробили нічого поганого.
Ну, в мене є ця скарга...
підписана містером Бертом Ціцероном.
І містер Ціцерон стверджує...
що містер Джозеф напав на нього після аварії...
і що ви були п'яні.
- Це правда? - Я не п'ю.
За все життя й краплі алкоголю не випив, офіцере.
Ні краплі.
Ну, і що ви за індіанці?
Я з Кор д'Ален, і Томас теж звідти.
Т-так, авжеж.
Ну, містере Розпаливогонь...
що ви думаєте про ці звинувачення?
Нас підставили.
Підставили? Ну...
Гмм...
У нас тут інша заява від місіс Пенні Ціцерон.
Тут йдеться, що її чоловік -
я цитую - "повний мудак".
Тому я сказав би, що містер Ціцерон не має що вам закинути.
Однак є проблемка. Е...
Я знаю, що це...
баскетбольний м'яч.
Але мене...
дуже цікавить оце.
Це мій батько.
Ваш батько?
Так. Це мій батько.
Не можу повірити, що ми вибралися з тієї каталажки живими.
Так, ну, мабуть, твій войовничий вигляд часом спрацьовує.
Ахх!
Дай мені батька.
Томасе...
Пробач, що я нас втягнув в аварію.
Тобто пробач за всі аварії.
Ходімо.
♪ Іноді, Батьку, ти і я ♪
♪ Як триногий кінь, ♪
♪ Що не може перетнути фінішну пряму ♪
♪ Як би не старався. ♪
♪ А іноді, Батьку, ти і я ♪
♪ Як воїн, ♪
♪ Що може розфарбувати тільки половину обличчя, ♪
♪ Поки інша половина плаче й плаче. ♪
- [ Двигун заводиться ] - Так!
- У-ху! - У-ху, мала!
♪ Тепер я можу спитати в тебе, Батьку, ♪
♪ Як далеко нам іще іти. ♪
♪ Тепер я можу спитати в тебе, Батьку, ♪
♪ Як далеко нам іще іти. ♪
♪ Батько все далі, ♪
♪ Далі і далі, ♪
♪ Аж поки ми не зрозуміємо, ♪
♪ Що іноді ми з тобою, Батьку, як двоє старих п'яниць, ♪
♪ Які проводять все життя у барах, ♪
♪ Ковтаючи усю цю брехню. ♪
♪ А іноді, батьку, ти і я ♪
♪ Як брудні привиди, ♪
♪ Які носять ті самі простирадла щодня, ♪
♪ Відмираючи частинами. ♪
[ Сміх ]
♪ Іноді, Батьку, ти і я ♪
♪ Як триногий кінь, ♪
♪ Що не може перетнути фінішну пряму, ♪
♪ Як би він ♪
♪ Не старався. ♪♪
Мабуть, твоя бабця за тобою скучила?
Так, нас не було 6 днів, 12 годин і 32 хвилини.
Знаєш, Томасе, я, е...
хочу подякувати тобі за все.
За гроші і все інше.
Ц-це дрібниці, правда.
- Тобто я лише хотів... - Ц-це дрібниця.
Ну, кому потрібні гроші в резервації?
Так, мабуть, маєш рацію.
Ти впевнений?
Так, впевнений.
Вікторе, я планую поїхати в Спокен...
і розвіяти цей попіл над річкою...
і твій батько відродиться лососем.
Він відродиться.
Що? Що?
Ну, я думав зробити те ж саме...
але я ніколи не бачив свого батька лососем.
Я думав, це так, ніби просто прибрати на горищі?
Викинути речі, якими ми більше не користуємося.
Дякую, га?
[ Двигун заводиться ]
Гей, Вікторе!
- Що, Томасе? - Гей, Вікторе.
Ти знаєш, чому твій батько пішов?
Так.
Він не хотів.
[ Двері відчиняються ]
Розкажи мені, що сталося, Томасе.
Розкажи мені, що станеться.
[ Томас оповідає ] Як ми прощаємо нашим батькам?
Може, уві сні.
Чи прощаємо ми нашим батькам, що покидають нас надто часто...
чи назавжди, коли ми малі?
Може, за те, що лякають нас неочікуваним гнівом?
Чи змушують нас нервувати, бо насправді, здається, й гніву немає?
Чи прощаємо ми нашим батькам за те, що вони одружуються...
чи не одружуються з нашими матерями?
За те що розлучаються чи не розлучаються з нашими матерями?
І чи слід прощати їм за надмір тепла...
чи холоду?
Чи варто прощати їм за те, що штовхають чи притуляються?
За те, що зачиняють двері?
За те, що говорять крізь стіни...
чи ніколи не говорять?
Чи ніколи не лишаються мовчазними?
Чи прощаємо ми батькам в нашій старості...
чи в їхній?
Чи після їхньої смерті, кажучи це їм?
Чи не кажучи?
Якщо ми прощаємо своїм батькам...
то що лишається?
переклад Орисі aka antuszryhuk
Більше на http://cinemasterpiece.wordpress.com/